Alo.
Mamă ! Cât e ceasul ?
Nu, m-am trezit. Nu mi-am băut cafeaua încă.
Ți-o amintești pe Mary Coulter ?
Era mătușa copilului ăla ciudat care șchiopăta.
Mergea cu tine la școală în autobuz.
- Nu. - Pe el ți-l amintești ?
Nu.
A pus o notă drăguță.
"Ne vedem curând, crocodile. Cu dragoste, Rick. "
- Probabil așa-și spun. - Nu mă impresionează.
Mie-mi place.
Toți pe care i-am cunoscut și i-am iubit sunt aici.
- Nu l-ai cunoscut pe Sammy Davis Jr. - Ba da. La o petrecere.
Mi-a sărutat mâna și-a spus că e încântat de cunoștință.
- Asta nu-nseamnă că-l cunoști. - Pentru mine, da.
Sigur a crezut ce spune. Măcar a spus-o.
Și asta e mai mult decât a reușit tatăl tău în 20 de ani.
Treaba ta e să pui aici ultima parte.
A mea. Și-atunci va fi completă. Și asta e tot. O viață de om.
E o nebunie obsesia ta despre morți.
Moartea nu e o nebunie. Face parte din viață.
Tu ai impresia c-o poți evita. Nu poți.
- Am lăsat rufele în mașină. - Dă-mi lipiciul ăla.
- Bună. - Salut.
- Ai terminat ? - Aș fi reușit, dacă nu cădea.
- Te căuta Baird. - De ce ?
N-a spus. Era cam agitat.
Nu-i stă deloc în fire.
La început, el venea aici și-o făceai tu.
Apoi, am făcut-o amândoi, având nevoie de suport tehnic.
Acum nu mai vine deloc, eu o fac și tu nu faci nimic.
Cam așa ceva.
Nu bat deșertul cu un dobitoc de japonez
care are nevoie de ghid ! Sunt geolog !
Nu sunt gheișă ! Aici n-ai calculat bine alunecarea de teren.
De ce nu poate veni ?
Nu vrea. Nu știu.
- L-ai întrebat ? - Desigur.
- Și ce vrea ? - De unde vrei să știu ?
- Sandy, e japonez. - Pe ăștia nu-i intersează explorarea.
N-au de gând să cumpere.
Astea sunt datele originale ?
- Avem nevoie de afacerea asta. - Atunci, fă-o tu !
Jamie împlinește 5 ani, pentru Dumnezeu !
Sandy, n-o da în bară.
Poftim.
- Cum se pronunță ? - Tachibana Hiromitsu.
- Care-i numele de familie ? - Nu știu.
Halal parteneriat !
- Tipul ăsta e un candidat serios ? - 23 A. Nu știu.
Probabil are chef de joacă. Eu mă duc să închei afacerea. Punct.
- Și Baird nu se duce. - Nu.
Știi ce nu pot înțelege ? Cum ai putut să te culci cu el ?
- Era mai drăguț în tinerețe. - Înainte să vă căsătoriți.
Sandy, sunt eu, Baird. Stai pe loc până te sun eu.
Nu știu sigur unde este. Te țin la curent.
Apropo, sunt Baird.
Bună. Aici Eddie cu un mesaj pentru Sandra.
M-am simțit bine serile trecute. A fost grozav.
Poate ne mai vedem.
Sunt în oraș pe 9 și apoi pe 15 și pe 17.
Sper să mă suni curând. Pa.
Bună, aici Jane. E ora 14.
Mă gândeam cum facem cu tenisul joi. Sună-mă.
Sandy, sunt eu, Baird. L-am urcat în avion.
E în Alice Springs, dar vine să vă întâlniți la Hedland.
Bine, pa.
Sandy, e clar că ai plecat de la birou.
Presupun că nu mai joci tenis, dacă pleci la Pilbara.
La naiba.
Îmi pare rău. Iartă-mă. Bine ?
Îmi pare teribil de rău. N-am avut ce face. Am fost ocupată.
- E finala, Sandy ! - Iartă-mă.
Spune "nu". Ai auzit de cuvântul ăsta ?
De câte ori ?
Știi ceva despre japonez ?
Jane. Jane, nu fii așa. Vor mai fi și alte finale.
Spune-mi despre japonez.
Ai o cafea rezonabilă ?
Sigur. Ia-ți singură.
Nici când ești aici, nu ești de fapt prezentă.
Nu poate să ia un taxi ?
Trebuia să-mi fi spus mai devreme.
Da !
Dl Tachibana Hiromitsu ?
Bună, da, slavă Domnului !
Îmi cer scuze pentru întârziere. Timpul a zburat.
Da.
Asta e. Sunt Sandy Edwards, de la firma Edwards și Baird.
Încântată de cunoștință.
Acela e bagajul dv ?
O să-l punem în spate. Nu mergem foarte departe.
Bine.
E-n regulă ?
Nu...
E destul de cald ?
Cum vi se pare căldura ? Vă deranjează ?
Nici mie nu-mi place prea mult.
Măcar avem aer condiționat, când merge porcăria asta.
O să încerc să găsesc niște știri.
Am un cățeluș pe care vreau să-l dau...
Stelele de ieri, stelele de azi...
Tachibana-san.
Este o onoare că ați venit aici din Japonia cu greutate.
După cum știți, firma tatălui dv are o valoare inestimabilă
pentru parteneriatul nostru.
Totuși, de data asta, mi s-a spus că nu în scop de afaceri.
- Da. Privat. Absolut. - Slavă Domnului.
Am multe lucruri interesante să vă arăt.
Toată apa din fabrică e reciclată. Încercăm să nu irosim nimic.
Apa este pompată din râul De Grey.
Mare parte din an, râul nu curge la suprafață,
dar întotdeauna curge în subteran.
Putem încărca până la 10 000 tone pe oră.
Extragem cam 70 milioane tone anual.
Cam 900 milioane în ultimii 30 de ani.
Firma dv deține 8% din toată compania.
Baird. Nu, nu încă !
- Jumătate ajunge în port. - Te sun mai târziu.
- Nu-i așa, Tom ? - Da. Ne vedem.
Putem manipula simultan 20 de nave
de până la 260 000 tone deadweight simultan.
Durata de încărcare a unui transportor este de 65 ore.
Durata medie de încărcare a unei nave este de 25 ore.
Anul trecut am livrat cam 68 milioane tone.
Ce program avem mâine ? Mergem la mină ?
Da, de ce nu ? E doar la cinci ore distanță.
Ai vizitat totul, Cassandra ?
Cea mai mare exploatare minieră de suprafață de fier din lume.
Sunt sigur că vă veți simți bine cu dra Edwards, Tachibana-san.
Am să mă străduiesc, dle Tabachana.
Haide, amice. Arată-ne cum se face.
- Nu ! - Haide, sus acolo.
- O reprezentație. - Haide.
- De fapt, de ce-a venit ? - Habar n-am.
Eu încerc să-i vând programul nostru.
Voi să-mi spuneți.
Habar n-am.
Poftim ?
Grozav, amice !
Vă simțiți bine ?
Ridicați-vă.
Vă puteți ridica ?
Grozav.
Haide, ridică-te.
Poți să mergi ?
Nu !
Haide !
O să vomiți ?
Da.
Bine. Stai așa.
Înăuntru.
Urcă.
Dle Tachibana !
Așezați-vă.
Mută mâna.
Baird.
Bineînțeles. Acum am ajuns, așa că lasă figurile.
Am înghițit karaoke și-am băut sake toată noaptea.
Știi ce vreau să spun.
Hiromitsu ?
Fii serios. Tipul e un dobitoc.
Plictisitor ca rahatul de pisică.
E greu să vând ceva, dacă nu vorbește despre asta.
Ei te-au sunat ?
Și-au spus că vor să vadă produsele noastre ?
Cum adică, "nu tocmai" ?
Dacă vrei să vină să vadă, vino să-i arăți tu.
Da, sigur !
Bine. Mersi mult. La revedere.
E îngrozitor.
Mi-au dat o femeie șofer.
E foarte zgomotoasă și agresivă, și încăpățânată.
Are fundul mare.
Sunt... albaștri.
Da, așa am să fac.
Bine, pa.
Urăsc karaoke.
Când e primul oraș ? Cât mai e ?
Nu e nici un oraș între Hedland și Newman.
Doar cinci ore de condus. Asta-i tot.
- Vreți să ne oprim ? - Pentru ce ?
Să mergeți la toaletă.
Fără oraș, nu e toaletă.
- E destul de cald ? - Da.
Pe căldura asta, poți prăji o șopârlă.
Bun venit la Newman, Tachibana-san.
Vreți să luați prânzul sau să vizitați mina ?
Dealul original avea 185 metri deasupra nivelului mării,
iar halda finală va fi la 325 metri sub nivelul mării.
Are 5,5 km lungime și aproape 1,5 km lățime.
Ca templul maya.
Excelentă explozie.
Foarte impresionant !
Casca și ochelarii rămân aici, Tachibana-san.
Sunteți gata de masă ? Aveți bilete ?
Are nevoie de un bilet roșu.
Pot să-l iau mai târziu, când se întoarce Jim ?
Nu se poate.
Următorul.
- Îl aduc în 5 minute ! - Țineți rândul !
Adu bețigașele.
Stați acolo.
Ia unul de aici.
Nu e roșu !
Haide, băiete, mișcă-te !
Ce dorești ?
Două fripturi de vacă cu garnitură de legume.
Vreți să vă aduc altceva ?
O supă sau salată ?
Nu, mulțumesc.
Sau niște cartofi prăjiți.
Asta încercăm să găsim. Greutatea asta. Are 68%.
Programul ăsta e o porcărie. Vă trebuie al nostru.
Toți spun la fel. Nu prea știu ce e pe piață.
- Până nu pui mâna pe el. - Eroarea e umană.
- Și tu ești perfectă ? - Pe-aproape.
Ăsta e programul nostru. Vreți să-l vedeți ?
- Mâine mă duc acolo. - Poftim ?
- Mâine mă duc acolo. - Unde ?
Acolo de unde provine acest minereu.
E cam greu, amice.
- Nu se poate. - Este posibil ?
Da, dar e foarte departe.
- Aș putea aranja, dar poate tu... - Da. Aranjează. Mulțumesc.
Dra Edwards e șoferul.
Eu nu merg acolo. Las-o baltă.
Sunt doar niște rămășițe și un deșert.
În Australia,
aveți mult spațiu, fără oameni.
În Japonia,
avem mulți oameni, fără spațiu.
Da.
Mergem ?
Nu e nimic.
Mă sperie.
Serios ?
Mergem mai departe.
- Unde mai departe ? - Acolo.
Drept înainte ?
E doar o cărare. N-avem permis.
Da. Mergem acolo.
Nu, asta e tot. Nu mergem mai departe.
Dă-te jos ! Mă duc eu !
Pe o distanță de kilometri nu e nimeni, decât noi doi.
Asta e tot. Bine ?
Bună, Suzuki.
Nimic special.
Am vrut doar să te salut.
Tatăl meu ?
Spune-i ceva din partea mea. Ce vrei tu.
E lângă mine.
Desigur, bine. Pa.
Dl Suzuki de la firma Kobe îți transmite salutări.
Acum ne întoarcem ? Ne întoarcem ?
- Nu. Nu putem. - De ce nu ?
Crezi că pot opri brusc și să întorc în mașina asta ?
Dacă oprim, ne înfundăm în nisip. Mută camera.
La naiba.
Haide.
La naiba.
Asta e grozav.
N-am de ce să ancorez troliul.
La naiba.
Fir-ar al dracului !
Nu te pricepi la nimic ?
Dacă vrei să scapi de-aici, lasă telefonul ăla
și apucă-te să sapi.
Îmi pare rău că sunt grosolană, dar vorbesc foarte serios.
Da, mereu vorbește așa tare.
Nu știu...
Cred că da. Nu sunt sigur.
În afara ariei de acoperire.
E foarte mare, ciudată, altfel decât Japonia.
Încă o săptămână. Ne vedem atunci. Pa.
Crezi c-am putea discuta despre cum vom scăpa de-aici ?
Bine...
Acum !
Stai așa. Am să strig când e gata.
- Ești gata ? - Bine.
- Acum, gata ? - Bine !
Un', doi, trei, acum ! Hai !
Las-o baltă !
Trebuie să construim o frână.
Rahat electric !
Pot folosi telefonul tău ?
Hiromitsu, pot folosi telefonul tău ?
Încă o dată. Încearcă încă o dată.
Sap mai adânc și împing mai tare.
Tu condu mai puternic. Mai multă accelerație.
Nu va merge. Este blocată !
E până la osii. Troliul e ars.
N-o să reușim. Avem nevoie de ajutor.
Fără ajutor. Rezolv eu.
Hiromitsu.
Nu cred că va merge.
Oamenii mor aici. Destul de des.
Mulți oameni, tot timpul.
Poți muri foarte repede de deshidratare sau de șoc caloric.
Nimeni n-o să ne caute.
Pot să sun să spun cuiva unde suntem ?
- Nici o problemă. Rezolv eu. - N-o să spun că suntem blocați.
Am să spun unde suntem
și asta e tot, bine ? Nu spun nimic de asta.
Am să-mi sun prietena.
Pe nimeni oficial.
Pe prietena mea, Jane.
Hiromitsu, te rog.
Nu. Nu merge. Nu pot să-l fac să meargă.
Poftim.
- O problemă. - Ce problemă ?
Nu știu.
Nu merge.
Mă duc pe jos să caut pe cineva. Cât de departe suntem ?
Nu. Există o regulă în deșertul australian:
- Niciodată nu lași mașina. - Cât de departe suntem ?
Nu știu, 50 km.
- 12 ore de mers. Nici o problemă. - Pentru Dumnezeu.
- Stai. - Ce e ?
"Supraviețuiea în Australia. Nu părăsiți mașina."
Și știi ceva ? Se va face frig.
Foarte frig.
"Minus 5°C noaptea."
Ridică-te.
Sări.
Da.
Cel mai frig e înainte de răsărit.
Bună dimineața.
Ar trebui să-ți pui cămașa.
Te va arde soarele.
Da ! Da !
- Am reușit ! - Am reușit !
Urcă-te ! Repede ! Haide !
Da !
Îmi venea să te omor
când ne-am împotmolit.
Cu mâinile goale.
Ce înseamnă "hai" ?
Da, "hai". Ce înseamnă ?
- Înseamnă "da". - "Da" ?
Dar nu un "da" obișnuit.
Înseamnă "te ascult".
"Continuă, da".
"Hai" înseamnă "ce".
"Hai" înseamnă "nu știu".
Poate însemna doar că te gândești. Și uneori
înseamnă "nu". Dar nimeni nu spune "nu".
Doar "hai", adică "da".
Chiar dacă vor să spună "nu" ?
În deșert,
am greșit.
E foarte rău să faci atâtea greșeli.
Așa că trebuie să le repar.
Îmi pare rău.
De aceea nu puteai suna ?
Da.
Pe urmă, am citit cartea.
Am început să înțeleg.
Pe urmă, parcă am fost posedat
ca un om care are puterea a mai mulți oameni.
Foarte puternic ! Niciodată nu m-am simțit așa puternic !
Și tu.
Nici nu voiai să vorbești cu mine.
Nu, voiam să te omor.
Dar, fără mine, rămâneai singură. Și mureai.
- Poate. - Da, mori. În desert.
Deșert.
Se spune deșert. Nu desert.
Desert e ceva ce mănânci după cină. E ceva dulce.
Ăsta e desert. Deșertul este "deșert".
Deșert.
Desert.
- Nu. Deșert. - Desert.
Deșert.
- Deșert. - Da. Bravo.
- Deșert. - Deșert.
- De ce iau lecții de engleză ? - Ce-ai spus ?
Mulțumesc că mă înveți limba engleză.
Cu plăcere.
Acum o tai. Haide.
Bine ?
- Mor de foame. - Și eu.
Șuncă. Ouă. Cârnați.
Cum se spune la asta ?
Mâncare de fasole.
Foarte bună.
Am mâncat prea mult.
Am să fac un duș.
Îmi pare rău.
Scuze.
Pot să intru, să-mi iau restul lucrurilor ?
Da, da.
Mulțumesc.
Bine.
- Azi, mergem aici. - Unde ?
- Mundabullangana. - Arată-mi.
- E scris în japoneză. - Da. Hartă japoneză.
Mundabu... Cum se spune ?
- Mundabullangana. - Mundabullanganda.
- Nu, "gana". - Mundabullangana.
Gana. Mulla... Nu. Mundabullangana. La naiba.
Trebuie să sun acasă.
Lasă harta acum. Fără hartă.
"Oraș istoric. Primul port din Northwest."
Îmi doresc mult să-l văd.
În timpul războiului, credeam că vreți să ne ocupați.
Am ascuns averile noastre sus pe dealuri.
Planurile de evacuare.
Oamenii legau cuțite de cozile măturilor.
Ridicol, serios.
Acum sunteți stăpânii locurilor.
Era o vreme când nimeni nu cumpăra ceva făcut în Japonia.
Când soția era la cumpărături, nu lua nimic pe care scria "Made în Japan".
Le punea la loc pe raft, nu le cumpăra.
Cred că nici acum.
Sunteți singura țară cu care avem surplus comercial.
Ciudată e viața asta, nu ?
90 $, vă rog, mulțumesc.
Mulțumesc.
Am un soție, Ikiko
și doi copii:
un băiat, Ryuchi și o fată, Lika.
Îți iubești soția ?
Nu e nevoie s-o spui.
Când o spui,
nu mai e adevărat.
Lasă-te.
Nu e bine pentru tine.
Fără poze ?
Fără poze.
E o piatră foarte veche.
Frumoasă.
Înainte
să vin în Australia
eram trist.
Am...
multe obligații.
Dar,
trebuie să le rezolv.
Aici, în desert...
Deșert !
Tu mi-ai arătat
ceva frumos.
Îți mulțumesc.
Acum am să te învăț o nouă expresie australiană.
Ești pregătit ? Ultimul e un fraier !
E frumos !
Nu !
Hiro ?
Doamne, nu !
Hiromitsu !
Dumnezeule.
Hiro !
La naiba.
Dumnezeule.
Hiromitsu.
Nu ! Hiromitsu !
Hiromitsu !
Doamne !
Doamne. Îmi pare atât de rău.
Nu.
Doamne !
Hiro.
La naiba !
Doamne.
Nu !
- E vreun spital pe-aici ? - Da, dar e închis.
E închis de trei ani.
Guvernul a considerat că au rămas fără bani.
Poate o firmă de pompe funebre ?
Așa prost vă simțiți ?
E Jimmy Smithers puțin mai sus.
Are o cameră frigorifică în spate, dacă vă trebuie.
- Pe aici ? - Mai jos, dincolo de bar.
- Cât de departe ? - Cam 200 de metri.
Scuzați-mă.
Dv sunteți... ?
Dv sunteți Jimmy Smithers ?
Da.
Ce ați face... ?
Ce ar trebui să faceți
dacă aveți un mort ?
Există o procedură standard ?
Depinde.
Tehnic, nu e mort, până nu spune doctorul.
Există pe aici vreun doctor ?
Nu, îl aducem cu avionul.
Îi ținem în camera frigorifică până vine el.
Este... ?
Aveți... ?
De unde este ?
Japonia.
E japonez.
Mă rog, era.
Încă mai este, cred.
E bine îmbrăcat pentru locurile astea.
Sandy, el este James. E avocat. Va fi o anchetă.
Și Tony, pentru certificat. Certificatul de deces.
- El e doctor. - Bună ziua.
E mai rapid decât cu avionul. Pe ei nu i-am putut urni.
Trebuie să rezolvăm lucrurile înainte de sosirea familiei.
Consulatul e închis, așa că nu putem face nimic astă-seară
Nu-i putem face nimic. Am sunat în Japonia. Vine soția lui.
Ce s-a întâmplat ?
Te simți bine ?
Tu te simți bine ?
Chestiile alea sunt cam înfricoșătoare.
Nu se vede nimic și zgomotul ăla...
Îmi cer scuze. Eu sunt Bill Baird.
Sunt directorul companiei care îl însoțea pe amărâtul ăsta.
El este Tom Goodwin. Vine de la...
- Unde era ? - La o oră pe autostradă.
- M-a sunat soția. - Mulțumesc.
Pentru nimic.
Sandy, unde este ?
Am niște gheață în avion...
în elicopter, ca să nu se deterioreze.
- Tony, ai vrea să-l vezi, nu ? - Nu e o idee rea.
Vreau să discut câteva detalii cu tine, Sandy.
- Ați luat o declarație ? - Da.
Sandy ?
Bună idee. Eu vin cu tine, Tony.
- Bună ziua. Jimmy Smithers. - Bună ziua. Bill Baird.
Îmi pare rău pentru mesajul telefonic.
A fost groaznic ?
Nu poți să mănânci ?
Nu. Am să mănânc.
Mă gândesc la soția și familia lui. Îți imaginezi prin ce trece.
Poate ar trebui să-i trimit o vedere.
Ai o adresă la care pot s-o trimit ?
Sandy ?
- Poftim ? - Ai o adresă ?
Probabil săraca femeie e înnebunită.
Nu poți face asta.
De ce nu ?
Nu poți trimite o vedere de condoleanțe unui străin.
Nu o cunoști. Nu-i cunoști stilul de viață.
Nu știi nimic despre ea sau despre căsnicia ei !
Știu că era soția lui. Știu că probabil e tristă.
Nu trebuie să fii japonez ca să știi asta.
- Pentru Dumnezeu ! - Și eu am fost soție și văduvă.
- Unele lucruri sunt la fel peste tot. - Asta-i o tâmpenie, mamă !
Nu trebuia să vii.
Nimeni nu îți cere să lucrezi.
Da.
Ce faci ?
Aranjez lucrurile astea.
Ce e asta ?
Încerc să ordonez ce avem de făcut.
Ce anume ?
Lucrurile pentru Hiromitsu.
Au fost câteva detalii ciudate de care ne-am ocupat.
123 $ pentru spălătorie.
"Curier rapid, 79,15 $". Cine este dl Anderson ?
De ce vrea să știe "locul exact al accidentului" ?
Accident ? Așa i se spune ?
A trebuit să-i spălăm hainele. Nu le puteam trimite așa înapoi.
Așa cum ?
De ce nu ?
Erau pline de praf.
Murdare și șifonate. Se pare că familia lui ar fi explodat.
- Japonezii... - Ce-i cu japonezii ?
A trebuit să-i trimitem toate lucrurile la hotelul soției lui.
- Pentru asta a fost nevoie de curier... - Deja ?
- Credeam că vin aici. - Da, au venit.
Trebuia să facem ceva cu ele. Nu le puteam lăsa așa.
- Ne-am gândit că cel mai bine... - Cine s-a gândit ?
Probabil Baird.
- Trebuia făcut. Nu știam... - Mie de ce nu mi-a spus nimeni ?
Și eu am fost acolo.
Am fost acolo când s-a întâmplat. Și mie mi s-a întâmplat.
Sandy, îmi pare tare rău. Ne-am gândit că vrei să scapi de asta.
Nu s-a gândit nimeni c-aș avea ceva de spus ?
"Accidentul" i se spune. Accidentul !
Măcar fotografiile trebuie să le iei înapoi.
Nu mă pot duce să cer fotografiile înapoi.
- De ce nu ? - Sunt filme nedevelopate.
Poate nu le va developa niciodată.
Are dreptul la câteva fotografii
din ultimele zile de viață ale soțului ei. Pentru Dumnezeu !
De fapt, ce dracului căutați acolo ?
Uite, Sandy.
Orice s-a întâmplat acolo...
Nimeni nu și-ar dori să treacă prin asta.
Mulți oameni...
Ai făcut o treabă bună.
Te-ai descurcat.
Ai făcut tot ceea ce trebuia să faci.
Probabil a fost...
De ce nu iei o pauză ?
Ia-ți câteva zile libere. Ne descurcăm noi aici.
Vom mai avea și alte ocazii. Nu-ți face griji.
Te-ai descurcat de minune. Ai făcut treabă bună.
Nimeni dintre noi nu se îndoiește de asta.
Bună.
O clipă, vă rog.
Bun. Deci albul e la chinezi ?
Nu e în regulă. E greșeala mea.
Deci la japonezi este...
Pot să te sun înapoi ?
Da, bine. Nu, am numărul ăla.
Excelent. Mulțumesc. La revedere.
Da ?
Vreau să fac ceva.
Cred că m-ar ajuta.
Sandy, te chem eu.
Dnă Tachibana.
Ea este Sandy Edwards.
Ea îl însoțea pe soțul dv
când a murit.
Sandy, vino aici.
Dna Tachibana, Sandy Edwards.
Sandy Edwards, dna Yukiko Tachibana.
Condoleanțele mele.
Vrei să beți ceva ?
Nu, mulțumesc.
Dna Tachibana vrea ca sicriul să fie sigilat acum. Mulțumesc.
Ne vom ocupa noi de totul. Sper că veți fi mulțumită.
Baird.
Ce e ?
Las-o baltă.
Ce ? Ce este ?
Nimic.
"Hiromitsu o iubește pe Sandy".
Am nevoie de semnătura ta.
Desigur.
Mulțumesc.
- Te duci la Tokyo ? - Nu, la Kyoto.
Da. Sigur. Scuze.
Scuzați-mă ?
Pot să... ?
Tachibana-san.
Soțul dv a fost un om de onoare.
Mi-a vorbit de dv.
O soție foarte bună.
Foarte sinceră.
N-ar fi trebuit...
N-ar fi trebuit să las să se întâmple asta. A fost vina mea.
Responsabilitatea mea. Îmi pare tare rău.
Mulțumesc.
De ce i-ai spus asta ?
Este adevărat.
Astea sunt fotografiile tale ?
Nu știu.
Mă bucur că s-a terminat.
Să plecăm de-aici.
Du-te tu. Am să iau un taxi.
Glumești. De ce ?
Viața e scurtă.
Nu știu.
Să-mi iau la revedere.
Da.
Bine.
- Ne vedem la birou ? - Ne vedem la birou.
Bine.
Mersi, Baird.
Ești sigură că... ?
Sunt sigură.
Dragă Sandy:
Când vei citi această scrisoare,
eu voi fi deja în avion, în drum spre soția și copiii mei.
Îmi pare rău că trebuie să citești scrisul meu caraghios.
Sper că ești bine și fericită.
Acum pot fi un soț bun, un tată bun, un om bun.
Dar astăzi,
stau în deșert.
Cerul e atât de mare,
atât de albastru.
E atât de mult spațiu,
iar inima mea e deschisă.